- Æsj! Hvordan gjør du det? - Det er lett. Jeg skal vise dere.
- Vi får ikke lov til å røyke. - Man lar bare være å puste inn.
Guttene elsker det. Prøv.
Cathy! Hva gjør du?
Gå til garderoben min igjen, jenter. Takk.
Dette skal jeg snakke med moren din om.
Hold dere borte fra den jenta. Dere trenger ikke være uhøflige.
Bare ønsk henne en god morgen og gå videre.
Så fint det ble, Mamacita.
Jeg tar kalvestek i kveld, Michael.
Du hadde visst lyst på lever, Mamacita.
Ja, med løk.
Og fiskepinner til jentene?
Kan vi få biff?
De vokser opp så raskt!
To fileter takk, Michael. Svært blodige. Takk.
Kan vi ta av sløyfene? Alle stirrer på oss.
Det er ikke derfor de stirrer.
Jo, miss Joan, før jeg glemmer det...
- Hva er dette? - Kortet til miss Christinas blomster.
Hun har premiere på teaterstykket sitt i morgen kveld.
Nei, jeg skal ikke sende noe.
Tror dere moren min sendte blomster eller annet til meg?
Jeg tjente til oppholdet ved å skrubbe toaletter som 12-åring.
Men klagde jeg? Overhodet ikke.
Forventet jeg meg kort og blomster? Aldri.
Men det gjorde meg hardfør og ambisiøs.
Nei, vi... Vi får se hvordan anmeldelsene blir.
Og så kan vi tenke på blomster.
Dere kan gå på dametoalettet og ta av sløyfene hvis dere vil.
Men ikke kom ut og se rufsete ut.
- Takk, mamma. - Takk, mamma.
Få se det.
Få se, Mamacita. Og en penn.
Dette er andre-og tredjevalget til nabojenta.
De er overhodet ikke like pene.
- Hun her har nettopp gått av toget. - Hun ser ut som om hun trakk det.
Problemet var jo at den første var for pen.
- Hvem er for pen? - Tony Curtis. Derfor avviser jeg ham.
- Jeg vil snakke med Bob. - Du kan få ham. Halve, iallfall.
Det er best å være likefram i slike situasjoner.
Det var fantastisk på fredag, men det må ikke skje igjen.
Jeg er virkelig glad for at du sier det.
Jeg så på Harriet i morges og tenkte at det ikke må skje igjen.
- Du har rett. Jeg er helt enig. - Bra.
Men måtte du være enig så raskt?
- Hva er dette? - Kanonføde.
Erstatninger for jenta som du og Crawford tvang meg til å sparke.
- Her er de reviderte sidene, pappa. - Takk.
Adelle. Slik en profesjonell ung dame.
- Trives du? - Ja, virkelig! Jeg lærer så mye.
- Du gjør en fantastisk jobb. - Takk, miss Davis.
Bette! Ikke dull med henne. Du lovte å være like tøff som vanlig.
- Jeg beundrer familiebedriften din. - Byen drives av nepotisme.
Så sant! Kanskje datteren min kan spille nabojenta.
- Det er ingen dum idé. - Jeg fleiper, Bob.
B.D. er i rett alder og nesevis så det holder.
- Hun er ikke skuespillerinne. - Men det er moren hennes.
Hun må da slekte litt på deg?
Du sier hun ikke forstår deg og hvor hardt du jobber for henne.
La henne prøve det selv.
Hva sier Crawford til det? Hun har en datter som er skuespiller.
Christina er for gammel for rollen.
Hun er adoptert. Kanskje hun har talent.
Ja!
Jeg burde ha ventet med dette, Bette, -
- men jeg kan ikke prestere bra i dag hvis jeg tenker på dette.
- Det handler om B.D. - Jeg skulle snakke med deg senere.
Har hun sagt noe alt? Jeg var ikke uvennlig, men bestemt.
- Hva snakker du om? - B.D. fordervet tvillingene mine.
Jeg kom over dem mens de røyket.
Jeg har bedt henne ligge unna barna dine, og hun får ikke røyke.
Kanskje du kan holde henne i litt strammere tøyler.
Jeg vil spørre om en ting.
Jeg ser hvordan jentene dine er. Som to veldresserte småhunder.
- Hva er hemmeligheten din? - Hemmelighet?
Tja... Jeg har alltid vært streng med disiplinen.
Enkelte personer synes nok at jeg har vært for streng, -
- særlig med mine første to, Christina og Christopher.
Men om man gir barn en oppgave, så får de noe å fokusere på.
Da får de en følelse av å ha oppnådd noe, og å ha tatt ansvar.
Tvillingene mine er for eksempel glade i å sy og å lage mat.
Det er en god idé. Så, "Crawfish"...
Skal vi ta et par glass etter jobben?
- Du og jeg? - Jeg spanderer.
Da så.
- Og lukk døren. - Hva?
- Døren. - Lukke den?
Så... Jeg ville bare takke deg.
- Takke meg? For hva da? - For rådet ditt.
Jeg skal la B.D. jobbe... med filmen. Bob vil at hun skal spille nabojenta.
Jaså?
Jeg skjønner. Det var derfor du ville gå hit.
Du var redd for at jeg skulle stelle til en scene.
Jeg vet hva du mener om meg, Bette. Hva du alltid har ment.
Og hva du mener om meg som mor.
Hvis jeg framstår som overbeskyttende eller som for bekymringsfull, -
- så skyldes det at min egen mor blåste i om jeg levde eller døde.
Hun kastet meg ut som et par gamle sko.
Hun sendte meg til klosterskole da jeg var 12.
- Ville hun beskytte dyden din? - Nei, nei...
Hun visste at det var for sent.
- Mistet du dyden da du var 12? - 11.
Jøss! Jeg fikk ikke engang et forslag før jeg var 25,-
- og så ventet jeg to år til, til de pokkers hvetebrødsdagene.
I den ørken som var barndommen min-
- var jeg takknemlig for all ømhet, å føle meg verdsatt.
Hvem var den heldige gutten?
Mammas andre ektemann, Henry Cassin.
Han var en sjarmerende mann som betydde mye for meg.
Vi kalte ham "daddy Cassin", men han var ikke min ekte far.
Vi var ikke i slekt, så det var ikke incest.
Men han var vennlig og forsiktig og elsket meg. Jeg forledet ham.
Du var bare et barn.
Moren din burde ha sparket ham ut.
Ja, kanskje, men jeg var glad for å slippe ut.
Nonnene var brutale, men ingenting sammenlignet med mamma.
Nonnene lærte meg en hel del som jeg har nytte av ennå i dag.
Disiplin og viktigheten av renslighet og orden.
Etter at pappa forlot oss, ble vi også sendt på internatskole.
Ikke nonner. Puritanske yankeer.
Mye frisk luft, ingen strøm, nakenbad i snøen.
Jeg elsket det. Det gjorde meg hardfør.
Det var hardt å være skilt fra mor, men hun måtte jobbe.
Og hun jobbet og slet til vi ble gjenforent.
Så forlot hun aldri min side så lenge hun levde.
Hun... Hun døde i fjor.
- Savner du henne? - Ja. Ja...
Jeg tror at hun var min eneste virkelige, kvinnelige venn.
Da har du hatt flaks.
Hør her... Vi trenger ikke å være bestevenninner, bare allierte.
Vi vil begge det samme. At filmen skal bli vellykket.
Det blir den sikkert, takket være deg. Du har snart fått en Oscar.
Jeg er for gammel til å tenke på priser.
Ser du? Til og med det var nesten overbevisende.
Jeg mener det, Lucille.
Jeg akter å støtte denne filmen selv om det innebærer å støtte deg.
- Du burde ikke skrive den artikkelen. - Ikke svikt nå. Vi har en strategi.
Hvis du vil stjele filmen, må du holde fast ved den.
- Hun vil forstå at det var meg. - Hvordan da?
Hvem som helst kan ha klaget over hennes dårlige kroppslukt.
Ingen andre jobber i sterkt lys ved siden av henne. Hun vil forstå.
Det var som søren. Joan Crawford begynner å få kalde føtter.
Jeg tror faktisk at jeg begynner å forstå henne litt.
Hun er en enslig mor i Hollywood.
Du forstår nok ikke hvor vanskelig det kan være, Hedda.
Jeg kunne også ha kjøpt meg en haug snørrunger.
Men hvorfor skulle jeg det? Byen er allerede full av dem.
Du trenger ikke å være slem.
Husk det på Oscargallaen når hun blir Beste kvinnelige hovedrolle.
Du sa at han kom fra Broadway. Det gjør han ikke. San Diego.
Ja, Old Globe. Han er Shakespeare-skuespiller.
Hans "Falstaff" er sikkert viden kjent i Tijuana.
- Bare se på ham! - Han spiser fordi han er nervøs.
- Gi prøven en sjanse. - Ingen er så nervøs.
- "Hei, mamma!" - Du skal ikke være glad for å se meg.
Du ser på en dårlig Crawford-film. Du er distrahert. Prøv igjen.
"Det er så trivelig å bryte brød med fremmede. Ikke sant?"
"Ja, så sannelig." Unnskyld...
Blir det ikke bedre om jeg bare tar tallerkenen fra henne?
Vær så god. Jeg er ikke sulten.
For en fantastisk reaksjon! Slik ville nok Jane også reagere, -
-overrasket over Edwins manerer.
"Er han en sofistikert kunstner eller en vulgær gris?"
- Det får hun nok snart vite. - Ja.
Og så snakker de på TV...
"Når hunden din sier 'vov' skal du gi ham Iliad."
Så sier jeg til TV: "Hold munn!"
Nå snakker du igjen.
Når du hører signalet, går du opp til Blanche.
Victor blir igjen her og utforsker. Greit?
"Hvorfor ser vi henne aldri? Vi har vært naboer i et halvt år,"-
- "men den eneste jeg ser, er den tykke søsteren som subber rundt."
Klar? Signal!
- Unnskylder De meg? - Selvsagt.
- Du liker ham. - Jeg liker talent.
"Julie sier at søsteren er merkelig. Har du tenkt på det?"
"Nei, det har jeg ikke."
Du er flink.
Det er som å få en ponni av mamma.
Jeg er elendig, ikke sant?
Du blir bedre.
Ja!
Jeg har snakket med Hopper. Hun vil ha en kommentar på en story.
Hvilken story?
Bette... Bette!
- Hvor er rullestolen din? - På settet. Hvordan det?
Jeg skal brekke beina dine.
Du sa til Hopper at du får en Oscar for hovedrollen, og jeg for birollen.
- Det var din idé. - Hva? Er du gal?
Hun hadde drukket litt, men hun virket oppriktig.
Du brød deg ikke om priser, du ville støtte meg.
Så jeg skulle nøye meg med en birolle og gi deg hovedrollen?
Jeg anså det som en kollegial gest.
Du har jo to Oscar-statuetter. Jeg har bare én.
Be Hopper skrive dette: Jeg deler ikke en dritt med deg.
Og en ting til: Jeg skal bli den første som får tre Oscar.
Alle vet jeg burde hatt det alt, for jeg ble snytt i 1950.
Det var uhøflig og avvisende overfor Judy Hollidays opptreden.
Hun vant ved en formalitet!
Hurpa Anne Baxter tvang seg inn i min kategori, og vi delte på stemmene.
I motsetning til i "Eva" har vi begge hovedroller i denne.
Hvorfor krangler dere om Oscar? Filmen er ikke ferdig.
Kan vi konsentrere oss? Dere kan lykkes begge to!
- I denne byen? Er du gal? - Dra til helvete, Bob.
Og Gloria Swanson ble snytt i 1950, ikke du, din hurpe!
Tja, du fikk visst en krigsfilm til likevel.
God morgen, Frank! Jeg håper du har hatt en behagelig helg.
Er ikke mandager vidunderlige, Mamacita?
God morgen!
Dette blir en helsikes lang uke.
Vis samme energi, Bette.
Du braser inn døren og ruser fram til Blanche.
Du ruser fram til senga.
Du knyter opp, løfter henne ut av sengen og sleper henne til døren.
Blanche har besvimt, Joan. Du er helt livløs.
Det er hun virkelig.
Greit, da kjører vi!
- Rull kameraet! - Det ruller!
Og... vær så god!
Blanche... Blanche!
Du... Du må... hjelpe meg.
Vi må dra.
Vær så snill, Blanche... Blanche! Vær så snill!
Bryt!
Vi gjør det om igjen.
- Unnskyld. Jeg er kilen. - Det går bra, vi gjør det igjen.
- Er du klar? - Nå skjerper vi oss. Om igjen!
- Kameraet ruller! - Vær så god!
- Bryt! - Beklager.
- Det må være støvet. - Begynn om igjen!
Bryt! Unnskyld. Må hun stå der?
Hun er ikke regissør. Hvorfor står hun der?
Var jeg regissør, ville jeg krevd nye tagninger til du overbeviste.
Slutt, Bette!
Kameraet ruller!
Er du klar, Bette? Vær så god!
Det ansiktet... Rett inn i kameraet.
- Det er virkelig en skrekkfilm. - Bryt!
Vi gjør det igjen. Kanskje det blir riktig denne gangen.
Det blir nok riktig nå.
Så fint, for du trenger jo ikke å gjøre noe.
- Kameraet ruller! - Vær så god!
Hva faen? Bryt!
- Jeg vet hva du prøver å gjøre. - Jeg prøver ikke å gjøre noe.
Jeg mener det, Jane!
Bryt.
Kutt! Vi går videre.
Du trengs her inne, Joan.
- Au! Hva faen? - Kutt, kutt...
- Gikk det bra? - Det var med vilje!
- Jeg var knapt nær henne. - Står du bare der, din drittsekk?
Fikk du med det?
Hjelp meg!
Og bryt!
Fy faen! Skaff meg en osteopat.
- Hva er det? - Herregud! Ikke rør meg!
- Kan vi gjøre det igjen? - Fleiper du? Aldri!
Det må være fryktelig.
Julie sier at søsteren er merkelig.
- Dette er smertefullt. - Så ille er det ikke, Bette.
Ikke vær nedlatende. Hun er elendig.
Si det som en vanlig setning. Som om du snakker vanlig.
Sånn?
Prøv litt mindre... Begynn på nytt.
Greit. Fra begynnelsen?
- Dialogen kan være utenfor kameraet. - Det er en liten rolle. Det går bra.
- Hun burde vel vite det. - Hun er vakker.
- Men hun er ingen skuespiller. - Nei, det er hun ikke.
Tenk deg at du snakker med din beste venn.
Skriv B.D. Merrill, ikke Davis.
Det er det hun heter. Han adopterte henne.
Julie sier at søsteren er merkelig. Har du lagt merke til det?
Herregud... Hva skal jeg si til henne?
Hun er ditt barn. Du får vel lyve til henne.
Har de aldri besøk? Det må være forferdelig!
Jeg synes at du er skikkelig flink.
- Du aner ikke hvor mye det betyr. - Jo da. Alle homofile elsker meg.
Det er sant. Gjør det igjen.
Ja vel, da.
- "For en dynge!" - Så fantastisk!
Det er beundringsverdig at du har omfavnet folket mitt.
Jeg visste at jeg hadde slått gjennom da kvinneimitatorene spilte meg.
Du etterlater deg en stor arv.
Det eneste man virkelig etterlater seg er barn.
Alle blir ikke foreldre, men vi er alle noens barn.
Moren din, da? Elsker hun deg? Støtter deg?
Mamma har alltid vært... veldig støttende.
Bra. Vi må elske barna uansett. Som min Margot.
Hvem er Margot?
Min yngste datter. Vi adopterte henne som baby.
Da hun var tre, var det tydelig at hun ikke var som andre barn.
- Hun var mentalt handikappet. - Jøss... Jeg beklager.
Hun går på spesialskole i Maine og får alt hun trenger.
Og det er ikke billig.
Jeg lager denne filmen for å betale skoleavgiften.
- Jeg vil gå gjennom replikkene. - Jeg gjør det med Mr. Buono.
- Men jeg skal filme i morgen. - Da bør du gå til sengs nå.
- Jeg vil gjøre en god jobb. - Du gjør sikkert ditt beste.
God natt.
Side 75, da...
Jenter? Mamma er hjemme!
Jenter?
Jenter!
De er ikke her. Leiren begynte i dag. To uker.
Ja visst, ja... Det er vel bare å venne seg til.
- Leiren? - Nei, dette.
Å komme hjem til denne grusomme stillheten.
Du fortjener stillhet. Barn er hardt arbeid.
Når arbeidet er utført, er stillheten belønningen.
Belønningen?
En av de tingene jeg elsket mest med å få barna mine, -
- var at uansett hva jeg gjorde, om jeg spilte inn en film-
- eller var ute på en tilstelning i mitt hektiske liv, -
-var at jeg alltid kom hjem, -
-til vidunderlig bråk og glede.
Det er vel slik for alle yrkesaktive kvinner. Eller alle kvinner.
En dag våkner man og innser...
...at man ikke har noen ektefelle, og at karrieren er over.
Barna har blitt voksne og fløyet ut av redet.
Og alt man har igjen er seg selv.
Ja, kvinnene overlever mennene og barna flytter. Venn deg til det.
Å, Mamacita...
Jeg elsker din teutonske pragmatisme.
Du har rett, det er ikke så tragisk. Det er bare et nytt kapittel.
Selv om man er alene, trenger man ikke føle seg ensom.
Jeg skal omfavne forandringene og lære å nyte mitt eget selskap.
Greit. God natt.
Pass på! Vi gir opp!
Hva sier du, Nevada?
- Mer brødskiver? - Kom og ta meg!
Slipp våpenet!
Takk, Mamacita.
- Jeg vil høre all dritten. - Du får nøye deg med sand.
Hun er vanskelig å tåle på en soundstage, -
- men da skulle du sett henne ute i dagslys. Så forferdelig!
- Coca-Cola, Bob? - Du er fæl, Bette.
- Hvor er "dronningen av Saba"? - I garderoben. Hun kommer.
Alle årene med alkoholmisbruk har tært på.
Det er 38 grader, og hun er beruset.
Så uprofesjonelt! Hun nektet å ha en mobil garderobe-
- og insisterte på å bli kjørt til og fra et motell.
Resten av oss måtte vente på henne i stekende sol.
Så skandaløst!
Det er varmt, Mamacita. Jeg trenger å ha vannet klart.
Hvilket vann?
- Joan! - Bob!
Joan! God morgen! Jeg skal vise deg hvor du skal dø.
Jeg må tilbake til garderoben, men jeg kommer snart.
- Vi kan vel øve først? - Hent sjåføren.
Jeg kommer straks.
Flaks at hun skal ligge på rygg hele dagen.
For henne var det en dag på stranden.
Men jeg måtte bruke svært dype følelser.
Det krevde mye av meg å få det til å føles ekte.
Fordi du er en proff!
Jeg nekter å falle på dem. Jeg gjør ikke stunt.
Og jeg fikk ingen støtte, hverken av regissøren eller motspilleren.
Den egoistiske merra!
Bryt!
Ta den, Ernie. Zoom inn.
- Nei, Joan! Joan... - Hva er det?
- Ikke gå. Vi flytter et objektiv. - Jeg er straks tilbake.
Vi mister lyset!
Strammere.
- Er det ikke for stramt? - Sørg for at det blir jevnt.
- Kan det ikke bli strammere? - Det er for stramt allerede.
Stille! Bare knytt, for Guds skyld.
- Virker hun plutselig yngre? - Merker du det først nå?
Hver gang hun har vært i garderoben, har hun blitt fem år yngre.
Nå gjør vi bare dette.
Det var min store scene. Bekjennelsen ved dødsøyeblikket.
Jeg visste at hun ville prøve å stjele den.
Himle med øynene eller hva som helst for å ta oppmerksomheten.
Vær så god.
Jane, jeg... Jeg dør snart.
Vi har liten tid. Du må høre.
Jeg har fått deg til å sløse bort hele livet ditt.
Hun ser for bra ut.
Hva gjorde hurpa for å ødelegge det hele?
Ingenting. Overhodet ingenting. Jeg kom meg gjennom hele talen.
Hun ble til og med rørt av prestasjonen min.
Jeg skriver allerede den fantastiske anmeldelsen.
Hvordan klarer hun det, Ernie? Hun ser 20 år yngre ut.
Lyset sloknet. Det skyldes nok reflektorene.
Nei. Pokker ta, det er spillet.
Jeg hater denne jævla filmen!
Men hvis den blir en suksess kan jeg tjene godt.
Ok... Det er bra.
- Jeg var i nærheten. - Så hyggelig.
Takk.
Det sies at Crawford gjør den beste prestasjonen.
- Sies virkelig det? - Ryktene summer.
Hvilken bie har summet i øret ditt? Pass deg, et stikk kan drepe.
Ikke dronningen.
Kom igjen, Bette...
Alle de latterlige pressemeldingene om hvor godt dere går overens. Vås!
Jeg vet om hver eneste ekle ting du har gjort mot Crawford nylig.
Du sparket henne i hodet!
Man får ikke Oscar for slik atferd.
Uansett hva vi synes om Crawford, så er hun en institusjon.
Hun burde bo på en, hvis hun tror du er en venn.
Men Bette! Jeg gir deg et tilbud.
Fortell meg din versjon, så slipper du å fremstå som skurken.
- Jeg er prisbelønt for å være skurk. - På lerretet. Dette er virkeligheten.
Virkeligheten? Nei, dette er Hollywood, Hedda.
Alt er bløff, fra hagene i ørkenen til din såkalte omtanke.
Jeg er omtenksom.
Jeg skulle gjerne ha skrevet at to Hollywoodlegender kom overens-
- som forbilder for alle kvinner. Men jeg sier bare sannheten.
Jeg må rapportere fakta, uansett hvor ubehagelige de er.
Du har sirklet rundt dette prosjektet som en gribb fra begynnelsen av.
Det er kvinner som deg som gir avskyen næring-
- og gjør det vanskelig for oss som faktisk setter noe på spill.
Sannsigersken...
Nettopp. Og sannheten er at det sies at datteren din er elendig.
- Hun ødelegger hele filmen. - Ut herfra.
Og ikke våg å skrive om B.D!
- Jeg skriver om hva jeg vil. - Ikke barnet mitt.
Og hun ødelegger ikke filmen. Rollen hennes er ikke viktig nok.
Faen.
Jeg kjenner deg igjen.
Jeg har sett deg i "Hawaiian Eye". Du er Charles Laughton.
Jeg vil spille i filmer. Derfor kom jeg hit fra Nebraska.
Tror du at jeg kan spille i filmer og bli en stjerne?
Du har stort potensiale.
Det er en misforståelse. Jeg lette etter en bensinstasjon.
Hva er det?
Slik ligger det an. Han kommer ut når han har truffet en dommer.
Han skal ikke treffe en dommer, for han har ikke gjort noe.
Vennen min er skuespiller og gjorde research til en film.
Kan du bekrefte det?
Hva tror du?
Jeg kan ikke takke deg nok. Jeg kunne ikke ringe moren min.
Jeg bruker gjerne sparepengene på en venn, men vær mer forsiktig!
Det kan ødelegge karrieren.
Jeg hater å holde ting hemmelige og lyve.
Løgner er levebrødet vårt.
Det er litt uslipt, men vi har brutalt lite tid å redigere på.
Vet du hva som er brutalt? Jeg har bestilt 400 kinoer.
400. Og du gir meg dette?
Kom igjen! Filmen er ikke forferdelig før på slutten.
Men det er det eneste folk husker.
Hvis slutten ikke funker, så har man ingen film.
- Du vil endre slutten. - Nei. For faen!
Jeg vil ha slutten vi ble enige om. Crawford dør på stranden.
Men hver gang du filmer henne nå ser hun ut til å bli friskere.
Det er "Kameliadamen" baklengs!
- Ja vel, vi kan filme det om igjen. - Det kan du ta deg fanden på.
- Men alle kan ikke dra til stranden. - Ta stranden til scenen.
- Greit. - Greit.
- Hvor mye vil du bruke på det? - Ingenting. Det tas fra andelen din.
Jeg skal se "My Fair Lady" i NY. Fiks det til jeg er tilbake.
Og ikke se så bedrøvet ut! Du har ikke dritet på "Casablanca".
Det er en B-film og vil alltid være en B-film.
- Dette? - Ned i esken med det.
En gang i tiden slapp jeg dette, for jeg hadde et nytt prosjekt.
Nå vet jeg ikke engang om det blir flere prosjekter.
B.D?
Unnskyld at jeg ikke var bedre. Jeg ville gjøre en god innsats.
Du gjorde en god jobb, kjære.
Det var din første film! Du så vakker ut, -
-og du snakket tydelig.
Du snakket når du skulle og så aldri inn i kameraet.
Du får det til å se så lett ut. Jeg håper jeg ikke ødela alt.
Kunne ikke Crawford ødelegge filmen, så kan ingen det.
Legg merke til forventet inntekt. Min nye film kommer snart ut.
Du er en velstående kvinne, det er ikke det som er problemet.
Det burde ikke være noe problem.
Jeg vil så gjerne tilby et omsorgsfullt hjem til et barn.
Det er ikke 1940 lenger.
Det burde ikke være noe problem for alenemødre å adoptere.
Sivilstanden reiser spørsmål, men det er ikke derfor vi avviser deg.
Avviser du meg? Hvorfor det?
Fordi det ikke er 1940 lenger. Du er rett og slett for gammel.
Margot? Det er mamma, kjære.
- Mamma? - Ja, vennen. Hvordan har du det?
Miss Ashland sier at du har malt vakre bilder.
Hvor er du, mamma?
Mamma har jobbet i California, og hun savner deg virkelig.
Men jeg kommer snart hjem.
Da skal jeg komme på besøk og bli lenge.
Vi kan bade om det ikke er for kaldt. Har du lyst til det, kjære?
Margot?
Jeg beklager, miss Davis. Hun ble visst litt distrahert.
Jeg forstår.
Jane, jeg... Jeg dør snart. Vi har liten tid.
Du må høre.
Du har sløst bort hele livet i troen på at du gjorde meg handikappet.
Slutt, vær så snill!
Det var ikke deg, Jane.
Jeg gjorde det selv. Forstår du ikke?
Jeg gjorde meg selv handikappet.
Du kjørte ikke den kvelden.
Du var for full. Jeg lot deg ikke kjøre.
Jeg ba deg åpne porten. Jeg så deg gå ut av bilen.
Du hadde vært så slem mot meg på festen.
Du imiterte meg og fikk folk til å le av meg.
Jeg så deg gå ut av bilen.
Jeg ville kjøre over deg. Knuse deg.
Men du så bilen nærme seg.
Jeg kjørte inn i porten.
Jeg... brakk ryggraden.
Så du mener...
...at hele tiden kunne vi ha vært venner?
Bryt! Det tar vi. Kjempebra.
Vi er ferdige, mine damer og herrer!
Tekst: Eivor Bekkhus www.sdimedia.com